Jo, ne, já vím. Udělám to.
Zrovna mu píšu...
Nevím, kdy odpoví,
někdy si e-maily nekontroluje.
A po večeru poezie nepůjdu domů.
Mám narozeniny. Chci jít do klubu.
Nebudu jí lhát, Simone.
Jen jí to prostě neřeknu.
Půjdu zaparkovat.
Uvidíme se pak, ano?
Ahoj, jak se daří, Dorotheo?
Dobře. Díky za optání.
Tak seženu lístky navíc.
- Jo, udělám to hned. - Ahoj.
To je Simon.
Jo.
Ahoj, Simone.
Říká: „Zavolej mi.”
Zrovna přišla.
Jasně že tě slyší, je hned tady.
Ahoj.
- Ahoj, Luku. - Jak je, Clary?
Ne, budu hned.
- Dáš si kafe? - Zavěs. Nestihnu to.
Uvidíme se tam.
Ahoj.
Ty jsi to teď...?
Jak se cítíš?
Dobře. Proč?
Večer jdi rovnou domů, ano?
Prosím tě, mami. Je to jen večer poezie.
Já vím.
Ahoj.
Musíš si s ní promluvit.
Ještě není připravená.
Ale je. To ty nejsi připravená.
Jo, a dík. Pro Erika to hodně znamená.
Od toho přátelé jsou.
Kupředu...
molochu marnivý, nemravné ledví mé!
Ve vyprahlém zápalu svém zkrop každý pahorek.
Agon...
Agónie... muka...
Tohle nedám. Chceš kafe?
Jo.
Obálkovité lístečky šafránu šeptají smrt...
Cappuccino a presso.
Země tone v dešti.
- Ahoj. - Ahoj.
Chvějivý vánek vane tkaninou hnisavé choroby.
Naběhlá jsou má muka.
- Tady to máš. - Díky.
Ta blondýnka po tobě jede.
Někam ji pozvi.
- To by nebylo fér. - Proč?
Protože...
se šetřím pro někoho jiného.
Pro koho?
- ...jsou má muka. - Jo!
Díky. Díky moc. Díky.
Jde to s ním z kopce. Řekni mu to.
Možná jeho poezie jen předběhla dobu.
Hej. Zajdeme sem.
Zeptám se na ten symbol.
Tam se nedostaneme.
Optimista jako vždy.
To se ti nepodobá.
Plav s proudem alespoň jednou.
Zdravím. Co znamená ten symbol?
- Jaký symbol? - Jo, jaký?
Tamhleten. Nevidíš ho?
Ne.
To bylo hustý.
Fakt sem zapadáme.
Nech se unášet.
- Dáš si něco k pití? - Jo.
Co se děje?
Ty jsi to neviděl?
Viděla jsem to. Zabili kluka, co nás sem dostal.
- Tys něco pila? - Bože, ne!
Do ventilace prý pouštějí halucinogeny,
aby se lidi odvázali.
Tak proč tobě nic není?
To nevím. Jdeme domů.
- Jsi v pořádku? - Jo, jsem.
Prospala jsi celý den.
A včera jsi přišla pozdě.
Ale dorazila jsem, ne?
Teď nemůžeš jít.
Prodala jsem obraz. Oslavíme to.
Co je zač ten tvůj jediný kupec?
Někdo, kdo po tobě jede.
Hraješ si s ním jako s Lukem.
Vážně chceš řešit tohle?
Co to má znamenat?
Simon...
- Je jako můj bratr. - On to tak asi nebere.
Už musím jít.
- Ne, to nemůžeš. - To je k smíchu.
- Kam jdeš? - Jen do Java Jones.
- Bože! - Ne, to jsem já.
- Jdeme, Simone. - Clary...
Musíme něco probrat, dobře?
Promluvíme si pak.
Nashle, paní Frayová.
Podívej.
Pořád to kreslím. Nevím, co to je.
Asi mi přeskočilo.
Jako Blízká setkání třetího druhu.
Všichni mysleli, že Roy je paranoidní, a pak to začalo dávat smysl...
To přece není možné.
- Co? - To není možné.
Teď mě vážně děsíš.
Clary, jsi v pohodě?
Na co se to díváš?
Počkej tady.
Kde je Pohár, Jocie?
- Jak jsi mě našel? - Poděkuj svojí dceři.
- Proč tě vidím jen já? - To bych taky rád věděl.
Co se s tebou bavím? Jsi vrah. Chladnokrevný.
To je opak mírumilovného vraha?
- Viděla jsem to. - To si jen myslíš.
Proč to pořád kreslím?
Měl jsem pravdu. Nejsi civil.
Pardon, co je civil?
Někdo ze světa lidí.
Tak co jsem, když ne člověk?
Najdi Pohár.
- Kdy to začalo? - Ne. Proč to kreslím?
Odpověz!
Simone!
Radši to zvedni. Nevolá tvůj kluk?
- Není to můj kluk. - Ví o tom?
Prosím. Je to otravné.
Mami, už jdu domů.
Domů nesmíš! Rozumíš? Nechoď domů.
Zavolej Lukovi, že Valentine žije a našel mě.
- Miluju tě. - Mami!
Mami!
Řekni Valentinovi, že Pohár nedostane.
Nepij to! Nepij to! Pojď sem. Ne!
No tak. Zvedni to!
Promiňte! Jste v pořádku?
Mami?
PALIVO
Vstávej.
- To stačí! Stačí. - Ne!
Už dost!
Je po něm.
Co to sakra bylo?
- Tomu bys nevěřila. - Zkus to.
Byl to démon.
Máš pravdu, opravdu ti nevěřím.
A to,...
co jsi mě viděla zabít v klubu,...
to byl taky démon.
Můžou posednout každou bytost. Nemůžeš věřit nikomu.
Ani lidem, které znáš.
Tak proč mám věřit tobě?
Právě jsem ti zachránil život.
Dorotheo, otevřete prosím!
Můžete...?
Víte, co se stalo mámě?
Víte to?
Počkat. Vy ho vidíte? Samozřejmě, je to čarodějnice.
Přesídlená z perníkové chaloupky do 1+1.
- Víte, kde je máma? - Bohužel. Nemám tušení.
Zmínila jedno jméno. Valentine.
- Radši jdi. - Ne, prosím.
Musíte mi říct aspoň něco. Cokoli.
Podíváme se, co řeknou karty.
- Víte, já nevěřím na tyhle... - Sedni si.
Přejeď nad nimi rukou.
- To malovala máma. - Ano. Byl to dárek.
Uvidíme, která se chytí.
Pohárové eso.
- To je Pohár mrtvých. - No a?
Nevšímej si ho.
Nástroj smrti. Je posvátný pro mé lidi. Co dělá tady?
Jak to souvisí s mámou?
Tvá matka byla Lovec stínů. Jako on.
Ne, máma je malířka.
Nikdy ti nic z toho neřekla, že?
Vím jen, že je pryč, a nevím, kde ji hledat.
Přečtu ti myšlenky.
Tvoji mysl něco blokuje.
Nechala tě chránit někým velmi silným.
- Chránit před čím? - Před tvými vzpomínkami.
Proč? Nepamatuju si nic, co bych měla zapomenout.
Počkej.
Rád jsem vás poznal.
Sakra!
- Vyděsil jsi mě. - Co se tu proboha stalo?
- Máma zmizela. - Cože?
Někdo ji unesl a zničil nám byt.
A tenhle člověk mi ji pomáhá najít...
Ale ty ho nevidíš. A on...
Clary.
Paráda. Tak teď už ho nevidím ani já.
Jace Wayland. Lovec démonů.
Simon Lewis. Pán klíče. Ty jsi Strážce brány?
Netuším, o čem to mluvíš.
- Najednou ho vidíš? - Cože?
- Samozřejmě. O čem to mluvíš? - Počkat, jsem z toho zmatená.
Kdo je tohle?
Táta. Umřel, když mi byly dva.
Clary...
Počkat, tvoje máma je pryč
a ty se tu taháš s odbarveným rádoby emo pošukem?
Kdes ho vůbec sebrala?
Já ne. To on našel mě.
- Co? On tě našel... Podívej se na to.
Mimochodem, jsem přírodní blonďák.
Clary, Clary, Clary, Simon? Volala ti?
Proč jsi to nevzal?
- Nevěděl jsem, že je to důležité. - Bodejť, když jsi to nevzal.
Co je to?
Nic dobrého.
- Odkud to podle tebe měla? - Musím najít Luka.
To je divné, auto má tady.
Tudy.
Ne, ty tu počkej.
Kdo tě udělal šéfem?
Prostě dej vědět, kdyby někdo šel.
Vlastně jsem tady dole nikdy nebyla.
Co...?
- Ale no tak. - Já to nevím.
Potřebuju od tebe jen jedno. Pravdu.
Já nevím, kde Pohár je.
Jste si s Jocie blízcí.
Nejsem pitomec. Nebo snad ano? Nemusíš odpovídat.
Prostě mi jen řekni, kde je Pohár mrtvých.
A Jocie se nic nestane.
Řekni mi pravdu, kamaráde Luku.
- Já to nevím. - Věř, že mě nechceš naštvat!
Říkám ti pravdu.
- Zeptám se tě ještě jednou. Kde je Pohár? - Já nevím.
Luku, všichni přece chceme totéž.
Já si ale myslím, že ty víš, kde je. Ne snad?
No tak. Mluv!
- Musíme jít. - Ne. Musíš mu pomoct.
Nechápeš to.
Dělají pro Valentina.
- Už je vlastně mrtvý. - Je pro mě jako rodina.
Víš, je vážně úžasné, jak se podobáš člověku.
Není to skvělé?
Prosím.
Začínáš zuřit. Brzo se proměníš.
Chci tvou proměnu vidět.
Ukaž mi proměnu.
Podívejme se.
- Už tě skoro slyším štěkat. - Chceš mi ojet nohu?
Rád lidem ojíždíš nohy?
Chceš mi očuchat zadek?
Chci vidět proměnu!
Řekni, kam dala Jocelyn Pohár.
Pak ji dostaneš zpátky, úplně v pořádku.
Nechci ji nazpátek. Je mi ukradená.
Roky jsem ji a toho jejího spratka obskakoval kvůli Poháru.
Poslouchej mě.
Já ho chci donést Valentinovi.
To určitě.
Děláš velkou chybu.
Nevěřím ti. Ty mu věříš?
- Uteč, Clary! - Clary, poslouchej!
Promiňte, strážníku, rád bych nahlásil vloupání.
A pohřešovanou osobu.
K mé kamarádce se vloupali...
- A její máma zmizela. - Ale ne.
Uteč!
- Zabil jsi dva poldy! - Nebyli to poldové. Jdeme.
Tady nemůžeš zůstat, Clary. Najdou tě.
Jak to Luke mohl říct?
Znám ho celý život.
Četl mi vždycky před spaním. Roky mě vyzvedával ze školy.
Vzpomínky nemusí být pravé.
Pamatuješ, co jsem řekl?
Nemůžeš věřit nikomu.
Musím domů, musím najít mámu!
Něco vymyslíme, ale ne tady a teď. Teď musíš do bezpečí.
Jsem Lovec stínů. Dám za tebe život.
Myslel jsem, že jste za mnou. Bál jsem se, že jsem vás ztratil.
- Tak jo, půjdu s tebou. - Jseš si jistá?
- Zabil dva poldy! - Nebyli to poldové.
Mně připadali skuteční.
- Nebyli to skuteční poldové. - No dobře.
Ale kde vzali to auto?
Nebyli to skuteční poldové.
Tady budeme v bezpečí.
Co je to za díru?
Není to žádná díra.
Ty to jen nevidíš.
INSTITUT
Hej!
Co to má znamenat? Co tu dělají?
To je kousnutí démona.
Jacei, udělej něco!
Teď si roztrhneš tričko, abys mi mohl obvázat ránu?
Chceš, abych se svlékl? Stačí říct.
Probouzí se.
Byla jsem mimo, a teď mám kérku? Jsem snad ve Vegas?
- To není tetování. - Je to runa.
Mají je na všechno. Na neviditelnost, na sílu, na léčení.
I na viditelnost. Proto ho teď vidím.
- I když máš hlad... - Ne.
Runa u tebe účinkuje. To vysvětluje, proč nás vidíš.
- Nechápu. - Civilové tohle nepřežijou.
Runy jsou na ně moc silné.
Už je jasné, že v sobě máš krev Lovce.
- Počkat. Předtím to jasné nebylo? - Když teď neumřela, tak to jasné je.
Vyzkoušej si tohle.
Nemáme tu hosty každý den. Zvlášť ne holky.
Jasně.
Nezavoláme poldy?
Myslím pravé poldy.
Skvělý nápad.
Že nás to za tisíc let ještě nenapadlo.
Hodge ji očekává.
Chce ji vidět o samotě v knihovně.
- Kdo je Hodge? - Řídí Institut.
No tak jdeme.
Bývalo to útočiště stovek Lovců stínů.
Ale jak vidíš, teď zbýváme už jen my.
Bez Poháru smrti jsme na vymření.
Jako Lovec se buď narodíš, nebo se musíš napít z Poháru.
Jdeš?
Tohle není Brooklyn, chápeš?
Drž se od Jacea dál.
Hodge se ti bude zdát jako podivín.
Ale je jedním z největších Lovců vůbec.
Tohle mi dej.
Nezdá se ti riskantní přivést cizince do srdce Institutu?
- Ne. Myslím, že se jí dá věřit. - A co její kamarád civil?
To bylo unáhlené.
Když se unáhlíš, věci se pokazí.
Opatrně. Runa na nápravu zlomeného srdce je bolestivá.
Zítra budou pryč, slibuju.
Jacei.
Tvá matka byla jednou z nejlepších.
- Nechápu, co tu... - Včera jsi byla obyčejná dívka.
Dnes ti přijde, že celý svět se obrátil vzhůru nohama.
Musíš vědět jen jednu věc.
Příběhy, které jsi v dětství slýchala o příšerách a strašidlech,
historky vyprávěné u táboráku...
Všechno je to pravda.
- Démon? - Ano.
Démon?
Vlkodlaci nejsou démoni. Máme s Podsvěťany příměří.
Podsvěťani? To jsou lidi, co žijou na dolním Manhattanu?
Ne, patří mezi ně spousta druhů.
Upíři, vlkodlaci, čarodějové.
Čarodějové, to je dobrý.
A jak zabíjíte zombie?
- To neděláme. - Jasně, už jsou mrtví.
Ne, vůbec neexistujou.
- Tak to je ten slavný Pohár? - Jen replika. Ale ano.
Jace je trochu přecitlivělý, ne?
V dětství mu před očima zabili otce. Nebýt jeho, už jsme mrtví.
Nesčetněkrát nám zachránil život.
No dobře.
Podle legendy
přivolali křižáci anděla.
Anděla Raziela.
Raziel nalil svou krev do Poháru
a ti, kdo ji vypili, se stali napůl anděly a napůl lidmi.
Lovci stínů.
A také jejich děti a děti jejich dětí.
Nesmírně mocné bytosti.
Dokážou udržovat rovnováhu a chránit svět ve válce proti zlu.
Nelze v ní zvítězit,...
ale nesmíme přestat bojovat.
Démona není snadné zabít.
Kdežto my jsme pořád až moc smrtelní.
Proč pomocí Poháru nestvořili další Lovce?
Tak se ptal i Valentine.
Spolek, strážci Poháru, se báli užívat jeho moc.
Věděli, že jen málokdo přežije, když se napije.
Valentine Morgenstern dal dohromady kroužek přátel,
mladých idealistických Lovců,
aby mu pomohli ukrást Spolku Pohár.
Ale on nechtěl ochraňovat lidstvo.
Věřil, že se Lovci mají dále vyvinout, stát se ještě mocnějšími.
Dělal pokusy s Pohárem mrtvých.
Naučil se vyvolávat démony.
Vpíchnul si démoní krev do těla, aby je mohl ovládat.
Chtěl vládnout.
Tvá matka ho chtěla zastavit, sebrala mu Pohár a vypařila se.
- Jestli ale jen ona ví, kde je Pohár... - Možná nejen ona.
Možná to někomu řekla.
Někomu, kdo ani neví, že to ví.
Mlčenliví bratři ji čekají.
Proč s námi Hodge nejde?
Už léta Institut neopustil. Prý kletba.
Je agorafobik.
- To je on? - Ne, to je Harold, hlídač.
Tohle je on.
Jsi si jistá, že to chceš podstoupit?
Pomůžeme ti vzpomenout si.
Pozor. Probudíš mrtvé.
Fakt je tohle hned za městem?
Vítej ve Městě z kostí.
Zdroj síly Mlčenlivých bratrů: kosti a popel Lovců stínů.
Tady jsou všichni pohřbení?
Ano.
Jednoho dne budu tohle já.
Dál už s tebou nemůžu.
To zvládneš.
Ty jsi tím taky prošel?
Ne.
Musíš naslouchat svou myslí.
Mami?
Jdi.
Clary, tohle je Luke.
Můj nejdražší přítel. Jemu můžeš věřit.
Ahoj, Clary.
Neříkej to.
Nesahej na to.
Je to jen starý pohár.
Clary!
Clary, jsi v pořádku?
Clary.
Paměťový blok je příliš silný.
Jen jeho tvůrce ho může odstranit.
- Nemám tušení, kdo to byl. - Napsala jsi to.
Tvá mysl uchovává převrácený obraz. Musíš se jen jinak podívat.
B-A-N-E.
- Bane. - Kdo?
Magnus Bane. Čaroděj. No jasně.
Tak si s ním promluvme.
Takhle tam nemůžeš.
Isabelle ti pomůže.
- Tohle je top. - Ne, to jsou šaty.
To si na sebe vzít nemůžu.
No, se správnýma botama...
Tak to nemyslím. Je to strašně těsné.
Nemáš něco jiného?
Když budeš vypadat jako obvykle, nepřiblížíš se k němu ani na 30 metrů.
Je to nejvyšší brooklynský čaroděj.
A přestaň si stěžovat. Pojď sem.
Podrž to.
- Tomu Alecovi se moc nelíbím. - Ten Alec je můj bratr.
Ví Jace, co k němu Alec cítí?
- To je tak očividné? - Tolik to snad nevadí.
Já si to taky myslím.
Ale Spolek to vidí jinak.
Já pravidla neurčuju.
Vidíš? Sluší ti to.
- Oblečená jako šlapka snáz najdu mámu? - Pozor, mluvíš o mém oblečení.
Nevypadá úžasně, Alecu?
Vypadá jako z reklamy na sex po telefonu.
Podle mě vypadáš skvěle.
Počkat, tady už jsem byla.
- Počkej. - Co je?
Je to lepší?
Jo, je.
To se podívejme.
Koho tady máme?
Já jsem sem pozval děti Nephilim?
Magnusi Bane. Musíme si promluvit.
Nemám vás rád, to víte.
Ale můžete zůstat. Jen kvůli tomuhle zlatíčku.
- Díky. - Díky.
Co?
Já myslel jeho.
Toho modrookého.
A kvůli Clary.
- Ty víš, jak se jmenuje? - Pojď se mnou.
- Kde je tvá matka? - Zmizela.
Tím se to vysvětluje.
Každý rok tě sem vodila. Nikdy nezmeškala schůzku.
U tebe se mi to zaklínadlo vážně povedlo.
Když začneš kreslit andělskou runu, značí to, že se ti obnovuje paměť.
Vložil jsem ti to do mysli, aby tvá matka poznala, kdy tě přivést.
Měla jsi hned zapomenout na všechno, co jsi viděla ve světě stínů.
Jak jsi rostla, potřebovala jsi mou péči stále častěji.
Matka věděla, že ti to musí říct.
Ale chtěla tvou mysl zablokovat, dokud nebudeš připravená.
Přesně tak to chtěla.
- Jak dlouho tu asi budeme? - Jen klid, Simone.
Nepij to!
Simone!
Časem to vždycky vyprchá. I teď to vyprchává, proto jsi tu.
Musím se rozpomenout.
Mámě dochází čas. Musíš něco udělat.
To ty jsi kupoval všechny její obrazy.
Proč jsi je kupoval?
Potřebovala peníze.
Máš i tátův portrét.
To není tvůj otec, ale voják, který padl v Iráku.
Jocelyn ho vůbec neznala.
To bylo pro jeho ženu, ale bolo to pro ni moc bolestivý.
- Nechala si ho. - Abych měla obraz otce.
Všechno dělala jen pro tebe.
Celý její život, útěky, skrývání, lži, vše jen pro tvé bezpečí.
Říkala mi v něčem pravdu?
Ve tvé hlavě je mapa k pokladu, Clary.
Najdi Pohár a ten tě k matce dovede.
Unesli Simona.
- Kdo? - Upíři.
Pamatuj, to před Lovci stínů tvá matka utíkala.
Pojďme najít Simona.
Nemůžeme do doupěte upírů.
- Nezačínej zase. - Znáš pravidla.
Co tu děláme? Snad chceme najít Simona.
Víme, kde je. Jen si musíme něco vyzvednout.
Vy máte nějakou dohodu s církví?
Démoni existují na celém světě a v různých formách.
My Lovci nevyznáváme jen jednu víru. A všechna náboženství stojí při nás.
Můžeme vstoupit do synagogy i do šintoistického chrámu.
Tady to je.
Pod každým oltářem každého chrámu...
najdeš tohle.
A v co věříš ty?
Věřím v sebe.
Mám úkol zabíjet démony. To mi stačí.
- A co anděl Raziel? - Jen pohádka.
- Ale Hodge říká... - Hodge přemýšlí zastarale.
- Myslela jsem... - Poslouchej!
Lovím démony už třetinu života. A ještě jsem neviděl žádného anděla.
Vezmi si tuhle.
- Ale já... - Ukážu ti to.
Puška na upíry. Musíš zasáhnout srdce.
Namíříš na hruď.
Vypálíš.
Znovu nabiješ. A můžeš zase střílet.
HOTEL SMRT
„Hotel smrt”?
Neupřeš jim smysl pro humor.
Pojďme.
- Co to s ní máš? - Má odvahu.
- A my ne? Jsme Lovci stínů. - Nebyla vychována jako my. Je jiná.
Kvůli ní nás všechny zabijou.
To je Simonova košile.
Je tam nahoře.
Simone!
Bože můj!
Clary!
Ne! Dosáhnu na něho!
Dej mi ruku.
Dělej.
Zatracené boty!
Sem.
No tak, klid.
Je naživu!
Opatrně.
Musíš pryč.
Nechtějí mě, ale tebe. Chtějí ten Pohár!
- Jdeme. - Jsem v pořádku.
Jdeme!
Ne, tudy.
Sem!
Jacei!
Za tebou!
No tak!
Clary!
Je jich moc.
Trochu si věř!
Utíkejte!
Jacei, potřebuju nůž.
- Slunce! - Jdeme!
Pomoz Simonovi!
Clary!
Drž se!
Děkuju ti...
Že jsi zachránil Simona.
- Jsi v pořádku? - Jo, jsem.
Clary.
Můžeme si promluvit?
Jo, jdu se právě podívat na Simona.
Chci, abys odešla.
Cože?
Skoro jsi nás zabila.
Mrzí mě to, ale museli jsme zachránit Simona. A Jace...
Jace rád zachraňuje svět.
Ale ty...
Nemusíš ho v tom podporovat.
- Ale to je vaše práce. - Ano!
Jo. Naše práce.
My jsme tým. Ty jsi přítěž.
- Civil. - Nejsem civil!
Kdybys byl opravdu statečný, přiznal bys...
Co?
Že miluješ Jacea. A o to doopravdy jde!
Jestli ještě jednou řekneš něco takového,... zabiju tě.
- Jak dlouho jsem mimo? - Celý den.
Našla jsem tvé brýle.
Jedno sklo prasklo.
Divné.
Jako bych je už nepotřeboval.
Co to kreslíš?
Nic.
Jsi v pořádku?
No, bylo to šílené.
Promiň, že jsem ti nevěřil. Už to chápu.
Asi jsem ztratil vědomí.
Pak ses objevila ty.
Poslouchej...
Já jsem vždycky potřeboval tebe víc než ty mě.
- To není pravda. - Je. Ale mně to nevadilo.
Měla jsem jen mámu, Luka a tebe.
Nikdy neříkej, že pro mě nejsi důležitý.
- Tak dobře. - Dobře.
Tak jo.
Co ti to piano udělalo?
Ztratil jsi snad životní lásku?
Bohužel životní láskou jsem si sám.
- Nehrozí ti odmítnutí. - To není jisté.
Občas se pro osvěžení odkopnu.
- Hraješ velmi vášnivě. - To je ten problém. Až moc procítěně.
Má to být prosté vyjádření not. Žádná interpretace.
Ale hudba má vyjadřovat emoce.
Démoni reagují na frekvence určitých kombinací tónů.
Přivádí je to k šílenství.
Na to přišel Bach a vytvořil systém matematického rozvoje kombinací tónů.
Odhalujeme tím démony.
- Bach byl Lovec stínů? - Ano.
Takže Bach je pro démony něco jako česnek pro upíry.
Tak trochu.
Až na to, že česnek ti může dojít, ale hudba ne.
Tam máš všechny svoje hračky?
Je to mnohem zábavnější. Pojď.
Tohle je portál.
Přírodní úkaz, něco jako Bermudský trojúhelník.
Institut postavili kolem něho.
Institut byl prý první budova v New Yorku.
- Takže, to... - Dimenze nejsou jen rovné čáry.
Jsou v nich ohyby, záhyby a zákoutí.
Těžko se to vysvětluje, ale...
portál tě vezme kamkoli v téhle dimenzi.
Když projdeš tou stěnou, přenese tě tam, kde dlí tvoje myšlenky.
- Takže za mámou! - Počkej!
Učíme se to používat celý život.
Vidět v mysli cíl, než tam vkročíme. Vyžaduje to mimořádné soustředění.
Když tam vkročíš bez výcviku,
mohla bys skončit v limbu, nadobro ztracená ve své mysli.
Ukážu ti to.
Pojď.
Nekoukat.
Dost dobrý, ne?
A teď...
My dva teď musíme oslavit narozeniny.
Jak to víš?
Musel jsem si tě trochu prověřit.
Sem už nikdo nechodí, máme to jen pro sebe.
Je to úžasné.
Promiň, dort není.
Nic jsem nečekala, takže tohle je skvělé.
Ale k narozeninám patří dárky.
- Co jsi dostával ty? - Většinou zbraně.
- Asi tě to nepřekvapuje. - Už mě nepřekvapuje skoro nic.
Když mi bylo devět,...
otec mi dal sokola.
Řekl, ať ho zkrotím.
Měl jsem mu zakrývat oči, ale nedokázal jsem to.
Radši jsem ho hladil po křídlech. Dokonale jsem ho ochočil.
Čekal jsem, že otec na mě bude pyšný na to,
co jsem dokázal.
Řekl: „Měl jsi ho naučit poslušnosti.
Místo toho si tě zamiloval.
Nezkrotil jsi ho, ale zlomil.”
Vzal mi ho a zlomil mu vaz.
Celou noc jsem plakal a pak už nikdy.
Odpustil jsi mu?
Chtěl mě tím posílit.
To je W jako Wayland?
Ano.
Půlnoc.
Dívej se.
Když holka říká, že chce prsten s pořádným šutrem, nemyslí to doslova.
Každý Lovec má mít své čarodějné světlo.
Máme společnost.
Pták od Hodge.
Asi bychom měli jít.
Tak jo,... určitě bychom měli jít.
Promiň mi ten zavlažovací systém.
Zapomněl jsem na něj.
Jdeš už spát?
- Jsi unavený? - Nikdy jsem nebyl víc vzhůru.
- Simone! Myslela jsem,... - Že spím?
Spal jsem.
Jen jsme...
Příště řekni, že v posteli někoho máš, a můžeme se vyhnout trapasu.
- Vzalas ho do postele? - K smíchu, co?
- Všichni se tam nevejdeme. - Nevzala. Jen jsme se líbali.
- Jak snadno popíráš naši lásku. - Jacei!
- Mrzí mě, že jsme tě vzbudili. - Mě taky.
No tak, jdi za ním. Omluv se mu. Pověz mu, jak je pro tebe důležitý.
- Přestaň s tím! - S čím?
- Nedělej, že se tě nic nedotkne. - Tak jsi mě neměla políbit.
Já políbila tebe?
Nevadí. Ani pro mě to nic neznamenalo.
- Mrzí mě to, Simone. Nebyl jsi ale...? - Hledal jsem tě.
- Kam jdeš? - Domů.
Tady už nejsem vítaný.
Promiň. Neplánovala jsem to.
Prostě se to stalo, že? Prosím tě.
Hele, vím, že ho nemáš rád...
Popravdě, nenávidím ho.
- Proč? - Snad máš na víc, ne?
Co to má znamenat?
To já jsem tu pro tebe vždycky byl. Ne on!
Já tě miluju.
Ale vidím, že ty to necítíš stejně.
- To je... - Ne. Není co dodat.
Jen tě využívá, aby dostal ten Pohár.
Simone...
Tohle umí kromě tebe jen tvá matka.
Ale já to nikdy předtím nedokázala.
Blok potlačil nejen tvé vzpomínky, ale i tvé schopnosti.
- Jacei, já... - Nech mě hádat.
Nutně potřebuješ nahý model.
Nemám náladu.
Poslouchej!
Vím, kam máma schovala Pohár.
- Ahoj. - Ahoj.
- Pane jo. Vypadáš jinak. - To jsem si vypůjčila.
- Parádní ohoz. Vážně dobrý. - Teď nemám čas, promiň.
„Simone, viděl jsem Clary u ní doma.”
- Clary. - Přišla jsem pro ty karty.
- Proč? - Potřebuju je. Ty, co malovala máma.
Jen na ně mrknu a zas je vrátím. Slibuju.
Zbraně mi dovnitř nesmí.
Toto je mírumilovný dům.
Odlož je tam.
Jak se dnes cítíte?
Báječně. Přímo báječně.
To piano je rozladěné, mladíku.
Nech toho, prosím.
Mladíku...
Nech toho.
Ta píseň...
nepatří k mým oblíbeným.
Nech toho!
To se podívejme!
Zmiz odsud!
Zdravím, paní Dorotheo.
- Neviděla jste Clary? Prý tu byla. - Ne.
- Dobře, tak já zase... - Simone!
Simone!
Simone! To není skutečná Dorothea!
Simone!
Postarám se o něho.
Simone! Ona má Pohár!
Simone!
Mrzí mě to.
Jacei!
Ty runy neúčinkují.
Pojď za mnou, Simone.
Nastříhej to.
- Ty už jsi udělala dost. - Není to její chyba.
Je to tvoje chyba.
Isabelle!
Alec říkal, že se ti stane něco zlého.
Nám všem. Teď umírá.
- Potřebovali jsme Pohár. - Kvůli tomu musí tvůj kamarád umřít?
Proč nejdeš pro Hodge?
Tohle jsem nechtěla. Mrzí mě to.
- To byl náš úkol. Jsme přece tým. - Co je tu Clary, nejsme tým.
Hodgi!
- Alecovi je hůř. - Já vím.
Pro někoho jsem poslal.
Získali jste Pohár?
Co teď?
Hodgi!
Nevíš, jaké to je, žít pod kletbou Spolku,
nesmět vystrčit ani špičku boty.
Bát se otevřít okno.
Nesuď mě moc přísně, Clary.
Co jste to provedl?
Věděl jsem, že mi Pohár přineseš. Byla to otázka času.
Kde je máma?
Je v pořádku.
Máš Pohár, tak ji pusť.
Musím ověřit, jestli je pravý.
Všichni jej chtějí ze špatných důvodů.
A ty ne?
Mohu Pohárem očistit naše krevní linie,
zachránit naši rasu.
Asi moc neznáte dějiny civilů,
ale když se mluví o záchraně rasy, nedopadá to dobře.
Proto ho máma před vámi ukrývala.
Ne.
Ona neukrývala Pohár.
Ukrývala tebe.
- Pij. - Toho se nenapiju.
Čeho se tak bojíš? Už před narozením jsi to pila.
Dával jsem to tvé matce, když tě čekala.
No tak, Clary.
Už ti to muselo dojít.
Tvé úžasné nadání, které tvá matka tak potlačovala.
Odkud se asi vzalo?
Jsi má dcera.
V žilách ti koluje má krev.
A teď... pij.
Pij!
Vytáhni ho ven!
Ne!
Někdo prošel portálem.
Prověřím to.
MEGA VÝPRODEJ
Promiň. Nechal jsem se unést.
- Luku... - Poslouchej mě.
- Neboj se. Poslouchej mě. - Nedotýkej se mě!
Tohle není nutné.
Ta věc se vrátí.
Tady nejsme v bezpečí.
Utekla jsem portálem před Valentinem.
Chtěla jsem najít mámu.
Rozhodně ne dostat se sem.
Poslouchej.
Muselas myslet na mě, když jsi tady.
- V hloubi duše mi důvěřuješ. - Řekl jsi, že jsme ti ukradené.
Chceš Pohár jako všichni.
Chránil jsem tě. Co jsem mohl dělat?
Dávám na tebe pořád pozor.
Tos byl ty, v tom hotelu.
Mimochodem, dobře házíš.
A co já?
Co tím myslíš?
Máme dohodu.
Dostal jsem snad Pohár?
Svou část jsem dodržel.
Nedodržel.
Dal jsem ti Pohár.
Neměl jsi ho dávat Clary. To není má vina.
Odejmi kletbu.
Hele. Všechno je jen v tvé hlavě.
Ne. Ne.
- Kletba je skutečná. - Vážně? Kletba?
Jen výmluva. Skutečný problém je tady...
S tím já nic nenadělám.
Já ti dám Pohár, ty mě zbavíš strachu.
Bez Poháru taky nic nezmůžu.
Ale můj strach je skutečný.
Každý Podsvěťan, každý člen Spolku,
každý Lovec stínů na obou stranách portálu mě hledá.
Budu potřebovat každou pomoc.
Tohle nemusíš dělat, Valentine.
Do Institutu nikdy nevešel démon.
Možná k tomu dozrál čas.
Čekal jsem tolik let, abych to udělal.
Clary mi nedala na výběr.
Ona se vrátí.
Opravdu?
Proč jsi si tak jistý?
Po někom tady touží stejně jako její matka.
Ta lež, že jsou oba tvé děti,...
by jim zlomila srdce.
Co na to říct?
Zlomení mi jsou užiteční.
Podívej se na sebe.
Milovat znamená zničit.
Kde je ten Hodge?
Nemáme moc času.
- Je to podle tebe v pořádku? - Ne.
Podívej.
Hej!
Magnusi?
Tohle mi obstarejte. Budu toho potřebovat hodně.
Vem si to.
Uzavřete to tady.
Kdo není náš spojenec, bude zabit.
Nedělej to!
Valentine.
Jonathane.
Odkud znáš mé skutečné jméno?
Tak mi nikdo neříká.
Je to pravda?
Valentine je můj otec?
Byl to velký muž, než se rozešel se Spolkem.
Když tvá matka vzala Pohár, bál se odplaty Spolku natolik,
že spálil jejich dům na popel.
Chtěl být považován za mrtvého.
V popelu jsme našli pozůstatky muže a dítěte.
- Počkat, tam bylo dítě? - Valentine zuřil.
Měla věřit, že zabil sebe i dítě,
tvého bratra.
Já mám bratra?
Jonathan Christopher Morgenstern.
Ty lžeš.
Jmenuji se Jace Wayland.
Má rodina jsou Waylandové.
Nejen Clary má v mysli blok.
Ukážu ti pravdu.
Nezkrotil jsi ho. Zlomil jsi ho.
Ne!
Ty nejsi můj otec.
Vrátil jsem se ukázat ti, kdo jsi.
Jsi tu nešťastný.
Pravidla tě ubíjí.
Tvé místo... je po mém boku.
Jsi Morgenstern.
A jsi můj syn.
Jmenuji se Jace Wayland.
Jsem Wayland.
Nerad ti to kazím, ale je čas poznat pravdu.
Ne.
Jde jen o úhel pohledu.
Vidíš, Morgenstern.
- Vezmi si tohle. - Dobře.
Isabelle.
Clary? Našli jsme tvoji mámu.
Našli ji. Je v Institutu.
- Alaric. - Tady Luke, vidíš to?
Jo, vidím.
Musíme jít. Luke nás potřebuje.
- Kam máme namířeno? - Do Institutu.
- Porušíme tak Dohody. - Ne, pokud se neproměníme.
- Jdeme, pánové! - Jdeme!
Jedeme!
- Můžeme vyrazit, instrukce máme. - To je Alaric, jeden z nás.
Nestyď se. Klidně vystrč hlavu z okna.
Jsem vlkodlak, ne zlatý retrívr.
Simone!
- Počkej tady na mě. - Cože? Isabelle, já nemůžu. Ne!
Isabelle!
Kde jsi, Isabelle?
Tak pohyb!
Do toho, pohyb!
Dělejte!
Vlkodlaci nás přišli zachránit.
Nevěřil bych, že to řeknu.
No konečně! Isabelle.
Otevři.
Zdá se, že reaguje. Přežije to.
Buď opatrná.
Útočí na vás.
...svolat všechny démony...
Utíkej!
- Kam jdeme? - Je tady ještě jeden východ!
Počkej.
Isabelle!
- Skoro jsem tě zabila. - To jo.
- Jsi v pořádku? - Jo.
Je tady plno démonů.
Nemožné. Institut je posvěcená půda.
Asi jim to nikdo neřekl.
Někdo zevnitř je musel vpustit.
Tohle je záchranná mise. Na boj s démony nejsme připravení.
Rozestupte se! Tudy.
Zpátky! Honem!
Hodila by se pomoc, Alariku!
Alariku!
Musí tady být i jiný východ.
Žádný není, Simone!
Už je dlouho neudržíme.
Ustupte.
Ustupte!
Clary,... co je to za runu?
Nevím, prostě...
- Nikdy jsem ji neviděla. - Ne?
Není v knize.
Vytrácí se.
Dostávají se dovnitř. Zastavím je.
Pojďte.
Běžte. My vás dohoníme.
Ne!
Přicházejí z dómu. Jdeme.
Jocelyn,...
vždy jsi žila v mém srdci.
Odvedu tě domů.
Ona nikam nepůjde.
Jak ses sem dostala?
Jsi mocnější, než jsem předvídal.
Nepřibližuj se k ní.
- Co to má znamenat? - Vyslechni si ho.
Není to, jak si myslíš.
Konečně...
obě mé děti pohromadě.
Má dcera... a můj syn.
Mrzí mě to, Clary.
Nevěděl jsem to.
Valentine lže.
Jsi syn Michaela Waylanda. Můj bratr je mrtvý.
Uhořel a jeho tělo našli v popelu.
Odnesl jsem tehdy Jonathana.
Tamto bylo dítě zabité vlky.
Kéž by to nebyla pravda.
Nechce ti uvěřit,
protože tě miluje,... Jonathane.
Tvoje jméno je přece Jace.
Jace je přezdívka.
Jonathan Christopher...
J.C.
Jace.
Je tam páka.
Ty uzavřeš dóm, já je zadržím.
Vytáhni Pohár, Clary.
Vytáhni můj Pohár! Chci ten Pohár!
Řekl jsi, že jí neublížíš!
A dost!
To stačí.
Teď!
- Je zaseklá! - Zavři to!
Nejde to!
Asi nějaký kus chybí!
Clary!
Já to vážně potřebuju!
Mami.
- Najděte ostatní. - Dobře.
Tak jo. Bereš si horní nebo dolní patro?
Nejsem až takový fanda na sklepy.
Už je dlouho neudržím.
Pospěš si, Simone!
Clary...
Zdravím, pane Garrowayi. Špatný den? Vypadáte jako spráskaný pes.
V téhle situaci by asi bylo nejlidštější vás utratit.
Chtěl jsi vidět proměnu?
Ano.
Vstávej!
Jak dlouho chceš ještě takhle pokračovat?
Až do konce.
Simone!
Isabelle!
Opři se o mě!
A teď zmizte! Honem!
Zmizte odsud!
Jdeme.
Běžte!
Prý rád hraješ na piano.
Johann by byl moc pyšný.
Teď zemřeš Razielovým mečem.
Zadrž!
Nebo to zahodím!
To nechceš udělat.
Nedávej mu ho, Clary.
Musíš mě vyslechnout.
Žádám tě jako tvůj otec.
Můj skutečný otec by věděl, kde teď Pohár je.
Kde jsou mé nejhlubší myšlenky.
Ty o mně nevíš vůbec nic.
Ty nejsi můj otec.
A nikdy nebudeš.
Slibuji, že už se nikdy neuvidíme.
Děkuji ti, Clary.
Bez toho Poháru jsme ztraceni.
Ne my.
To ty.
Ne!!!
Clary, ne!
- Nepouštěj mě! - Nikdy!
Na!
Jsi v pořádku?
To nevím.
Chápu, proč jsi to udělala.
A odpouštím ti.
Chci, abys věděla,...
že tvé tajemství je u mě v bezpečí.
Ahoj.
- Tak jak je jí? - Je stabilizovaná.
Doktoři neví, co si to vzala, takže musíme čekat.
Mrzí mě to.
Jsem asi starý romantik.
Doufal jsem, že až jednou někomu řeknu: „Miluju tě,”
odpoví mi stejně.
Někdo tak odpoví.
Jo, já vím.
Jdi spát, jsi unavená. Dám na ni pozor.
- Tak jo. - Pojď sem.
- Dalas to tu do pucu. - Mám pár triků v rukávu.
Bojíme se, že se nevrátíš.
- Je pro mě těžké být s tebou. - Pro mě taky.
Ale jde o víc než o nás dva.
Máš úžasné nadání, potřebujeme tě.
Já tě potřebuju.
Já prostě nevím.
Že jsem nikdy neviděl anděla,...
...to jsem lhal.
Jsi nejstatečnější civil, co znám.
Nejsem civil.
Počkej, Jacei!
Dala sis načas.
Řekls, že mě potřebuješ.
- Bezpečně to uschovej. - Jo.
Můžu...? Smím...?
Můžu? Smím?
Jo.
Já tomu nevěřím, Clary.
V srdci vím, že to není pravda.
Už nevím, jak se dívat na svět.
Nevidím ulice, semafory a auta. Vidím démony a anděly.
- Všechno je jiné. - Svět je stejný.
To ty ses změnila.
- Pamatuješ, co řekl Hodge? - Co?
Všechny ty příběhy jsou pravdivé.